JEROME BIXBY:
A MESSZIRŐL JÖTT EMBER
Helló, öregem!
- Nem vesztegeted az időt, igaz? - Igyekszem.
- Elkelne a segítség? - Persze.
Megosztanád velünk, mi a fene ez az egész?
- Nem szeretek búcsúzkodni. - Pedig arra való a búcsúbuli, John.
Nem volt egyszerű, azt tudod? Legalább maradhatunk egy kicsit?
- Megkóstolhatjuk, amit oly lázasan készítettünk? - Megkövetlek, Harry.
Hova sietsz ennyire? Csak pár napja mondtál fel.
- Várja a stanfordi történelem tanszék. - Bárcsak úgy lenne!
Taquitók, csirkeszárny, pirítós és sör.
Ha lett volna rá időnk, valami grandiózusabbal állunk elő.
Egy gyertyafényes vacsorával a McDonald's-ban, sztriptíztáncosnőkkel.
- A taquitók is megteszik. - Akkor jó.
Art is befut nemsokára. Egy diákkal van beszéde.
- George veszi át a munkád? - George vagy Trimbell,
- még nem döntött a dékán? - Nem hívott.
Istenem, ez mi? Mintha egy van Gogh lenne, de még sosem láttam.
- Ez eredeti, John? - Nem, ajándékba kaptam.
Azzal együtt remek másolat.
Szerintem korabeli. Megnézhetem közelebbről?
Csak tessék!
Ja, ilyen vakrámát használt van Gogh is.
- Valami francia szöveg van rajta. - "Barátomnak, Jacques Borne-nak".
- Ki lehetett az? - Biztos egy ismerőse.
- Briliáns következtetés, Sherlock! - Meg kéne nézetni, és felbecsültetni.
Majd esetleg később, de... nem igazán akarom pénzzé tenni.
Erről ennyit.
- A cuccot a konyhában tedd le! - Naná, majd a fürdőbe rakom, John!
Gáz már nincs, áram még van.
Helyezzétek magatokat kényelembe, míg lehet: a bútorokat ma szállítják el.
Évek óta nem ültem padlón... A nő nevét is elfelejtettem.
- Pedig az jót tesz a hátnak. - Jógázhatunk is?
Hogyne, tantrikus jógát.
Tehát elhagyod jó öreg tanodánkat.
Igencsak sebtében, ismerd be!
Na, elő a farbával, John! Valami baj van?
- Nincs. - Ne csináld, csak segíteni szeretnénk!
Nagyra értékelem, de tényleg nincs semmi baj.
Most lettem csak igazán kíváncsi. Hova mész?
- Feladva az egzisztenciádat... - Az évtizednyi katedrát,
pont, mielőtt tanszékvezető lennél, és azt sem tudod, hova készülsz?
Mondjuk úgy, belefásultam. Egy idő után viszketni kezd a talpam.
- Korábban is tettem ilyet. - Nem, nem, ahhoz túl fiatal vagy.
És 10 év alatt semmit sem öregedett.
A tanárnők bármit megadnának, hogy megtudják a titkot.
- Biztos ez, Edith? - Fejezd be, Harry!
Hűha, ezt ki tudod feszíteni?
Mi az ördög?
- Mire vadászol? - Főleg szarvasra.
- Néha medvére. - Nyíllal és íjjal?
A legtöbben távcsöves puskával sem találnak el egy szarvast.
- Azzal együtt remek étel. - A legjobb vadhús.
- A természetben él és táplálkozik. - Gyönyörű.
Ez Art.
- Szóval, kapok egy 5-öst az ötletemért? - Te jó világ!
Klassz volt!
Helló, John! Lindát ismered, nálad végezte a múlt szemesztert.
- Helló! - Helló!
Most már az én áldozatom, hazaviszem, de be akart ugrani elbúcsúzni.
- Olyan nehéz Arttal, mint hírlik? - Ó, inkább az archeológia nehéz.
Dr. Jenkins remek tanár.
- Milyen diplomatikus válasz! - És mennyire igaz! - Aha!
Egy kis olvasnivaló az útra, haver!
"Barlangi árnyak: párhuzamok az ősemberrel", Arthur M. Jenkins.
- Publikálj, vagy pusztulj! - Inkább elolvasom, semmint írjak egyet.
Köszönöm!
Helló!
Ó! Mindenki, ez Linda, Linda, ez mindenki!
- Helló, Linda! - Szóval!
- Hova mész, John? Nem mintha érdekelne. - Már kitárgyaltuk: John talpa viszket.
Arra már vény nélkül is kapható gyógyszer, John.
- Biztos van valami baj. - Nincs!
Csak néha kedvem van odébbállni. Ez magánügy.
Akkor ne is firtassuk.
Sajnálom, de nem tudok többet nyújtani.
Beszélgethetünk, még van hova leülnötök, és...
Most meg hova megy?
Van egy ilyenem.
Zöld Johnny Walker!
Nem tudtam, hogy zöld is van! Ennyit keresel?
A barátaimért mindent! De sajnos be kell érnünk műanyagpoharakkal.
- Ennyi szentségtörés belefér. - Majd én töltök. Gyere a papához!
Ide a poharakkal, már töltöm is! Gyertek csak, jól van, tessék!
Egyet az ünnepeltnek, tessék! Szabad lesz? Art!
- Nem kérek. - Én sem iszom.
Nem fogjuk elkérni a személyit, drágám. Na jó, legalább a körbe álljatok be!
Igyunk nagyra becsült kollégánk, John Oldman hosszú életére és boldogulására!
Bár nem érdemli meg, legyen nagyon boldog ott, ahova megy!
- Egészségünkre! - Egészségünkre!
- De jó! - Elnézést!
John, nagyon sajnáljuk, hogy elmész. Komolyan.
Oké, ezen túl vagyunk, de mihez kezdjünk a továbbiakban?
- Van egy jó témája valakinek? - Mint például ez?
- Mi az? - Papagájcsőr alakú metszőkő.
Ferde élű véső, tán korai magdalén.
- Megnézhetném? - Persze.
Ez valóban az.
Mi az a metszőkő?
Pattintott kőszerszám fa, csont, különösen agancsok megmunkálására,
lándzsa- és szigonyhegyek készítésére.
A magdalénre ez nem jellemző, tehát ez nagyon szép darab.
Oké, és mi az, hogy magdalén?
A késői cro-magnoniak korszaka, különösebb technikai tudás nélkül,
ami a felső-paleolit egyik utolsó civilizációja volt.
Ha a kövek beszélni tudnának, igaz, Art? Honnan szerezted, John?
Elhiszed, vagy sem, egy ócskástól, 25 centért.
Te mázlista! Egy csomót kell gürcölnöm, hogy kiássak egy ilyet.
- Szabad? - Ja.
Talán... örülök, hogy megtettétek.
Mit? Hogy átjöttünk? "Talán"?
- Tutira. - Hű! Kösz!
Mi is így vagyunk vele, mi is.
- Nem hagyhattuk, hogy csak úgy lelépj. - Kösz.
John, mi az, felkerültél a körözési top-listára? Nem fogunk feldobni!
Ja, mondd már el, barátok közt vagy!
- Akik nagyon kíváncsiak. - Hagyjuk!
Ne rejtélyeskedj itt, látszik, hogy mondani akarsz valamit. Ki vele!
Nos, talán...
- 10, 9, 8, 7... - Harry, elég!
Van valami, ami kikívánkozik belőlem.
Ilyet még sosem tettem, s kíváncsi lennék, mi sül ki belőle.
Feltehetnék nektek egy hülye kérdést?
- John, tanárok vagyunk, folyton hülye kérdésekre válaszolunk. - Hé!
Mi lenne, ha egy felső-paleolitikum-beli ember a napjainkig élne?
Már hogy értve élne? Nem halt volna meg?
Igen! Milyen lenne ma?
Én ismerek néhány ilyet, elég elmenni az Ozark-hegységbe.
Érdekes ötlet. Mi az, csak nem sci-fit írsz?
- Mondjuk, azt. Milyen ember lenne? - Baromi fáradt.
Ha Art könyvének címéből indulunk ki, olyan lenne, mint bárki közülünk.
- Dan, egy barlanglakó? - Nincs köztünk anatómiai különbség.
- Kivéve, hogy mi magasabbak vagyunk. - Mi a magasság evolúciós előnye?
Előbb észrevesszük a ragadozókat a magas fűben, kedvesem.
Melegebb éghajlaton annak jobb a hőleadása, aki magas és sovány.
Ami a neandervölgyieket illeti, mind láttunk majomszerű embereket,
- páran hordozzák a gént. - Attól még barlanglakó lenne!
Nem! John kitalált emberének 140 századot kellett volna túlélnie...
- Ja, durván annyit. - ...és folyamatosan fejlődött volna,
feltételezve, hogy átlagos az intelligenciája.
Úgy tudjuk, a felső-paleolitikum emberei hozzánk hasonló intelligenciával bírtak.
Csak kevesebbet tudtak. John emberének tudása a fajéval együtt fejlődött volna.
És ha érdeklődő szellemű, akár elképesztő tudása is lehetne.
Ha megírod, hadd nézzem át, biztos lesz benne néhány antropológiai baki.
- Megegyeztünk. - Mitől maradna életben?
- Mi a biológus válasza? - A cigitől, meg a jégkrémtől.
Na jó, beszállok a játékba, jól van!
Tudományos-fantasztikus kifejezéssel élve azt mondanám,
a test, és főleg a létfontosságú szervek sejtjeinek tökéletes regenerációjától.
Valójában az emberi test kb. 190 évre van tervezve.
Legtöbben lassú mérgezéstől halunk meg.
Talán olyasmit csinált jól, amit senki más a történelemben.
Mit, az evést, ivást, lélegzést?
A modern idők előtt az mind érintetlen volt.
Olyan világban nőtt meg az ember élettartama, mely alkalmatlan az életre.
Nem lehetetlen. A hasnyálmirigy sejtjei 24 óránként cserélődnek,
a gyomorfalé 3 naponta, a teljes testé 7 évente, de a folyamat akadozik.
A fokozatos elhasználódástól megyünk tönkre.
Ha az immunrendszer váratlanul tökéletesen kezdene méregteleníteni,
és mindent helyreállítana, akkor megúsznánk a leépülést.
Ennek lenne jó tudni a titkát!
Tényleg ezt akarnád? 14.000 évig élni?
Egészségesen és öregedés nélkül, miért is ne?
Ja, mennyit lehetne tanulni!
- Nem vagytok éhesek? - De!
Ha jobban belegondolok, lehetséges! Bármi megtörténhet, igaz?
Hisz ami az egyik évszázadban mágia, a következőben tudomány!
Columbus-t is őrültnek tartották, igaz? Pasteurt? Copernicus-t?
- Aristarchus-t is, jóval azelőtt. - Úgy van!
Hajózhattam volna Columbus-szal, de nem vagyok egy kalandvágyó típus.
Elég biztos voltam benne, hogy a Föld kerek, de...
Akkoriban még tartottam tőle, hogy valahol mégis leeshet róla.
Nézz körül, John! Nekünk az állunk esett le!
Úgy sejtem, elhangzott egy vicc, de nem esett le a poén.
- Nincs, ami leessen. - Miről is beszélünk?
Épp egy ősemberről beszélgettünk, aki napjainkig életben marad.
Mint mondtad: mennyit lehetne tanulni! Már ha az ember megtanul tanulni.
Te már whiskeyztél, mielőtt megjöttünk?
Mondjuk, hogy ez sci-fi. Gondoljátok végig!
Oké... Egy nagyon idős cro-magnoni napjainkig életben marad.
- Mi az? - John most árulta el, hogy 14.000 éves.
Ó, John, egy nappal sem nézel ki többnek, mint 900.
- Oké! - Jól van, Spock, legyen, ahogy akarod!
Mire megy ki a játék? Mi a poén?
Kb. 10 évente, mikor sejteni kezdik, hogy nem öregszem, lelépek.
Ez nagyon ügyes és okos, John. El akarom olvasni, ha elkészült!
- Menjünk tovább? - Igen, hogyne, ez nagyszerű!
Jó, tehát...
Tehát azt hiszed, hogy cro-magnoni vagy.
És ezt nem a tananyagból tudom. Úgy saccolom, az vagyok,
és ez régészeti adatokon, térképeken, és antropológiai kutatásokon alapul.
A Mezopotámia óta eltelt... 4.000 évvel tisztában vagyok.
Régebben vagy itt, mint bárki más, tehát kérlek, folytasd!
A hátteret ismeritek, úgyhogy rövid leszek.
Már első életemben megértem a 35 éves kort, ezt látjátok.
A csapatom vezetője lettem. Varázserőt tulajdonítottak nekem.
Harcolnom sem kellett érte. Aztán félni kezdtek, és elüldöztek.
Azt hitték, ellopom az életüket, hogy fiatal maradjak.
A vámpír-mítosz őskori megfelelője! Nagyon jó!
Az első ezer évben nem találtam magamra.
Honnan tudod, hogy az első ezer évben?
Ez az emlékeimen alapuló becslés.
Sokan alig emlékeznek a gyermekkorukra. Te emlékszel a régi időkre?
Mint ti, szelektíven. A pozitívumokra, negatívumokra, traumákra.
Ezek örökre bevésődnek: legyen az ember 3, vagy 35 éves, ugyanúgy fáj.
Folytasd!
Folyton üldöztek a halhatatlanságom miatt,
így rájöttem, hogy mindig másik csapathoz kell csatlakoznom.
Időközönként tervszerűen odébbálltam.
Félnomádok voltunk, az időjárás és az űzött vadak nyomában.
Az első 2.000 év hideg volt.
Rájöttünk, hogy a mélyebben fekvő területek melegebbek.
Ez a késői jégkorszak lehetett.
- Milyen volt a környezet? - Hegyekkel teli.
Nyugat felé hatalmas síkság.
"Nyugat" - ezt az iskolában tanultad.
A lenyugvó Nap irányában.
Úgy vélem, a Brit-szigeteket láttam a mostani francia partokról.
Hatalmas hegyek, a túloldalon a lenyugvó Nap által beárnyékolt óriási völggyel.
Ez azelőtt volt, mielőtt az olvadó gleccserek miatt áradó tengerek
- szétválasztották a földrészeket. - Ez történt?
Igen, a pleisztocén végén. Eddig stimmel a meséje.
- Na persze, bármely tankönyvvel! - Mert onnan vettem.
Hogy lehetnének szakszerű emlékeim, ha nincs hozzájuk ismeretem?
Ez az egész egy visszatekintés.
Annyit tehetek, hogy a korszerű ismeretekbe integrálom az emlékeimet.
Ősember, fejbe vágsz egy bunkósbottal, és behurcolsz a hálószobába?
- Jobb, ha magadnál vagy. - Ó, John!
Tiszta vizet a pohárba! Akkor ez nem reinkarnáció.
Nem azt állítod, hogy 200 különálló életre emlékszel,
halállal, újjászületéssel, és így tovább?
Egy életről van szó.
Ez aztán az élet!
Lehet, hogy mégis valami reinkarnációs dolog.
Újra és újra visszatérsz, tanulsz, John, de valahogy kiiktatod a testváltást.
Akkor hogy is van ez?
- És az óceánok? - Jó darabig nem láttam őket.
Akkor hogy különböztette meg az óceánt a tótól?
Nagy hullámok... valahogy más. Csak sejtéseim vannak róla.
Kíváncsiak voltak, honnan ered az egész?
Felnéztünk az égboltra, és eltűnődtünk:
"Kell néhány nagyfiúnak lenni odafent, ki más teremtette volna ezt idelent?"
Eleinte azt hittem, valami baj van velem.
Tán rosszfiú vagyok, hogy nem halok meg.
Aztán kíváncsi lettem, ez átok-e, vagy esetleg áldás?
Aztán arra gondoltam, hogy talán küldetésem van.
Még mindig így gondolod? Isten útjai kifürkészhetetlenek.
Szerintem csak így jött ki a lépés.
Halló?
Igen, Ellie. Mi a baj?
- Sandy! - Jövök!
- Igen? - Itt van Ellie évközi vizsgája?
Igen, bocs, felkaptam a folyóiratokkal.
Megvan!
A szüleid miatt aggódsz? Felesleges. Sikerült, közepes lett. Vigyázz magadra!
Rendes lány. Hogy miért kell történelem az orvosihoz?
- Na ez az! - Köszönöm!
Bocs, gyerekek! John, kérlek, folytasd!
- Ne már, azt hittem, végeztünk. - Nem, folytassuk! Nagyon érdekes!
Emellett szerintem van benne némi ráció is.
Tiszta Hegel: abszurd előzményekre építkező logika.
- És a van Gogh? - Tőle kaptam.
Akkoriban Jacques Bourne voltam.
- Disznókat tartottam. - Disznókat?
Kedvelem a kétkezi munkát.
Épp arrafelé festett, a természet művészeti ábrázolásáról beszélgettünk.
Turnerről, Cézanne-ról, Pissarróról.
- Nolde tájképei. - Azok van Gogh utániak.
- De tetszettek volna neki. - Bizony!
Nem értem, miért nem emlékszik, hogy honnan származik?
- A földrajz nem változott, ezt tudom... - ...Hensen prof. unalmas előadásaiból.
- De igazad van! - Hol laktál 5 éves korodban?
- Little Rockban. - Jártál anyukáddal piacra?
- Aha. - És merre esett... a házatoktól?
- Nem tudom. - Milyen messze volt?
- Olyan... 3 háztömbnyire. - Emlékszel bármire, ami útközben volt?
Egy benzinkútra és egy nagy mezőre.
- Megtiltották, hogy egyedül odamenjek. - És ma is ugyanúgy nézhet ki?
Nem. Biztos egész más, be is építhették.
Úgy tartják: "nem léphetsz kétszer ugyanabba a folyóba."
Képzeljétek magatokat a helyembe! Hatalmas területen át vándoroltam,
mely rengeteg új dologgal volt tele. Erdők, hegyek, tundrák, kanyonok.
Az emlékeim őrzik a látványt.
A szememmel viszont látom az autópályákat, a terjeszkedő városokat,
hogy Big Mac kapható az Eiffel-toronynál.
A világ folyamatosan, egyre csak nőtt és nőtt, aztán...
- Gondoljátok el, mennyit felejthettem! - És most költözöl.
Edith mondta, hogy már pletykálják, hogy nem öregszem, ilyenkor odébbállok.
Nos, akkor ideje létrehozni a következő személyazonosságodat,
a következő 10 évedet, és nekivágni a dolognak.
Már megtettem néhányszor, még a saját fiam is voltam.
"Ó, szintén mérnök? Ön Ben fia. Derék ember volt."
Az okmányok és ajánlólevelek megóvnak a bajtól. Viszont néhányszor lebuktam.
1862-ben Belgiumban egy évre börtönbe kerültem, erre mindig emlékezni fogok,
- közokirat-hamisításért. - Mikor jött Amerikába?
1890-ben, rögtön van Gogh halála után, néhány francia bevándorlóval jöttem át.
Minden kérdésre van válaszod, egyet kivéve, John.
Miért teszed ezt?
Egy hirtelen jött, de talán rossz ötlet vezetett, én...
A saját nevemben akartam elköszönni, és nem annak a nevében, akinek hittetek.
Amellett, hogy ez nem vicces, szerintünk valami nem stimmel veled.
Nagyon nem stimmel!
- Ki kell vinnem a dobozokat. - Segítek.
Nincs valami relikviád, tárgyi emléked, mely életed korai szakaszára emlékeztet?
- Mint például ez itt? - Egy ócskástól van. Komolyan!
Ha élnél 100, vagy 1.000 évig,
ez meglenne még? Miért is tartanád meg?
Hogy emlékezz a kezdetekre, noha fogalmad sincs, hogy az a kezdet?
Eltűnne. Elveszne.
Nem. Nincsenek emléktárgyaim.
Azt tartsd meg!
Érdekes. Hazudhattál volna.
Aztán egy szót se rólam a hátam mögött!
- Nem csak szórakozik? - Ha nem, akkor sajnálattal közlöm...
- Hogy titkolhatta 10 éven át? - De legalább nem tűnik veszélyesnek.
- Mit művelsz? - Nézem, nincs-e rejtett mikrofon,
vagy kandi kamera.
Képtelen történetekkel áll elő, még sosem láttam ilyennek.
Tiszta őrület.
Jó, rendben. Amint csak tudsz.
Tudod, hogy szeretlek.
Tudom.
Mióta az irodába kerültem.
- És? - Nagyon fontos vagy nekem,
- de most már tudod, hányadán állunk. - Komolyan gondolod, hogy ősember vagy?
És te?
Tudnál szeretni? Vagy már nem hiszel a szerelemben?
Már túl sokszor éltem át.
Kedvellek.
Egyértelmű, hogy vonzódom hozzád.
Ennyi?
Sebaj, túlélem.
Ha igazat mondok, a közös gyerekeinkkel együtt te is megöregednél,
velem ellentétben. És egy nap elmennék.
Hogy újabb románcot kezdj egy másik ifjú hölggyel.
Az a nagy helyzet, hogy nem adhatok öröklétet.
Meddig tart az öröklét?
Kinek adatik meg egyáltalán?
A szüleim már a születésem előtt elváltak,
és anyám következő házassága sem húzta tovább 3 évnél.
Aztán halál, betegség, Isten csapásai...
Senki sem tudja, mennyi van hátra.
Vagy mennyi nincs.
Szeretlek.
Bármit megadnék neked!
Például még 10 évet?
Erre miért volt szükség?
Kíváncsiságból, milyen gyors vagy. Kipróbáltam a reflexeidet.
Nem látok hátrafelé, nem hallom a bolha léptét, egyáltalán nem vagyok Superman.
- Én viszont 2 danos fekete öves vagyok. - Akkor gyakorolj még 1.000 évig!
Megy egyedül is.
- Jézusom! - Szép kis bemutató, Harry.
Maradj már, Dan!
- Én még kérdeznék. - Akárcsak én, John.
Végeztünk már az őskorral? Emlékszel valamelyik ősi nyelvre?
Egy kicsit. Van, ami alig változott.
- Készített valaha barlangrajzokat? - Ismered a Les Eyzies-i sziklarajzokat?
A készítőjük neve... Giraud volt.
Remek munkát végzett.
Lerajzolta az állatokat, melyeket el akartunk ejteni.
Egy eredménytelen vadászat után a vezetőnk kitaposta a fogait,
mert nem sikerült a varázslat.
Ezután elő kellett rágni neki az ételt.
Végül - azt hiszem - elfertőződött az állkapcsa,
- és magára hagytuk. - Ez borzasztó.
Tudni kell, mi legyen a préda.
Ezért mondja minden diákja, hogy a történelmi ismeretei... bámulatosak?
Nem, azt jórészt tanultam. Ne feledjük:
egy ember, egy helyen és időben. Elszigetelten szemléltem a világot,
amiről szinte semmit sem tudtam.
Akkor beszélgessünk arról, amiről azt állítod, tudsz: a történelmi időkről?
- Ne bíztasd! - Edith!
A következő néhány ezer évben melegebb lett.
"Néhány ezer évben"? Most már tudom, hogy csak kitaláltad az egészet!
- De bizonyítani nem tudod, Art. - Akkor, könyörgöm, folytasd!
- Rénszarvasra, mammutra vadásztunk... - ...meg bölényre, lovakra.
A vadállatok északra vándoroltak a klímaváltozás miatt,
kitaláltátok a növénytermesztést a gyűjtögetés helyett,
az állattenyésztést a vadászat helyett. Na, kezdek belejönni? Az tuti!
Kialakultak a vízparti települések, halászat, szárnyasok elejtése... Ugyan!
- John, ez minden tankönyvben benne van! - A tiédben is. Egész jól mondtad el.
Végül keletre indultam. Egyre kíváncsibb lettem a világra.
Egyedül vándoroltam, de elsajátítottam, hogyan illeszkedjek be, ha akarok.
Keletre. A kelő Nap irányába?
Igen, gondoltam, arra melegebb van.
Ekkor láttam meg az óceánt.
Illetve a Földközi-tenger lehetett.
Ez a bronzkor hajnalán lehetett. A keleti kereskedelmi utakat róttam,
a réz és ón útjait, s közben nyelveket tanultam.
Mindenütt teremtéstörténetek, új Istenek, annyi, s oly különbözők.
Végül rájöttem, hogy mindez tán csak badarság.
Így lettem sumér 2.000 évre, majd babilóniai, Hammurabi uralkodása alatt.
Nagy ember volt. Aztán egy ideig föníciaiként hajóztam.
A vadászó-gyűjtögető életmód megkönnyíti, hogy mozogjon az ember.
A falvak megjelenése megnehezíti,
és még durvább központi hatóságokkal rendelkező városállamok esetén.
Gyanakodtak az idegenekre. Szinte állandó mozgásban kellett lennem.
Új trükköket vetettem be, sőt a halálomat is megrendeztem néhányszor.
Kelet felé álltam tovább, Indiába,
szerencsére épp Buddha idejében.
Szerencsére?
A legkülönlegesebb ember, akit ismertem.
Olyasmikre tanított, amikről fogalmam sem volt.
- Te Buddhától tanultál? - Míg meg nem halt.
Tudta, hogy más vagyok.
- Én sosem mondtam el neki. - Lenyűgöző!
Bárcsak igaz lenne!
Igen, ha igaz is, miért mondod el?
Amint elmegyünk innen, világgá kürtöljük!
Úgysem hinnék el.
A mendemondáknak nincs hitele.
Ha el is érném, hogy elhiggyétek, egy hónapig sem tartanátok ki.
Valamelyikőtök pszichopatának tartana, más az értelmetlen vicc miatt dühöngene.
- John, van, aki már most dühös. - Ez... rossz ötlet volt.
Szeretlek titeket, nem akarlak megbántani benneteket.
Akkor miért csinálod?
- Mert el akartam köszönni... - ...a magad nevében.
- Azt hiszem, megtetted, akárki is vagy. - Nyugi, Edith!
- Épp a leckéjét osztályozzuk. - Értem már, mi folyik!
Te játszod a jó zsarut, Dan. Remek, élvezd csak!
Szerintem ez az egész egy nagy kamu!
Mennem kéne, de maradok, és miért? Tudni akarom, mi a fene ez az egész!
- Akárcsak én! Mi ez az egész? - Kérdezzük Dr. Freudot, épp megjött!
Helló, Will! Will!
- Art! - Helló!
John! Örülök, hogy elcsíptelek,
- említették, hogy költözöl... - Riasztottak, hogy elment az eszem?
Örülök, hogy itt vagy. Váratlan irányt vettek a dolgok.
- Igen, magam is így hallottam. - Helló! Éhes vagy?
- Kösz, nem. - Whiskeyt?
- Zöld Johnny Walker. - Azt igen!
- Ismerősnek tűnsz, kedvesem. - Linda Murphy vagyok,
a keddi pszichológia előadásaira járok, Dr. Gruber.
Nos, az itteni előadás már most meghaladta a képzeletemet.
Sajnálatosan nyilvánvaló, John, hogy mindenki nagyon aggódik miattad.
- Igen, papírdínókat vagdosok ki. - Bárcsak az elejétől itt lettem volna!
- Bárcsak én is. - Hadd szögezzek le valamit!
Teljesen kizárt, hogy John bebizonyítsa nekünk az igazát,
épp annyira, mint nekünk, hogy megcáfoljuk.
Tök mindegy, mennyire tartjuk elképzelhetetlennek,
tök mindegy, milyen jól képzettnek tartjuk magunkat,
teljesen kizárt, hogy megcáfoljuk.
Barátunk vagy ősember, vagy hazug, vagy bolond.
És amíg ezen töprengünk, akár folytathatjuk is.
A fenébe, még arra is rávehet, hogy higgyünk neki,
- vagy mi zökkentjük vissza a valóságba. - Hinni?
- Kinek a valóságába? - Tehát... ősember vagy?
Igen.
Cro-Magnoni voltam, azt hiszem.
- Azt sem tudod, az vagy-e, vagy sem? - De, abban biztos vagyok.
Tehát cro-magnoni. És erre mikor ébredtél rá?
Mikor a cro-magnoniakat először azonosították,
az antropológia elnevezte őket, így engem is.
Kérlek, folytasd! Biztos van még mondanivalód.
- Feküdjek a kanapéra, doktor úr? - Ahogy tetszik.
Orvosként kíváncsi lennék,
hogy e hihetetlenül hosszú életben voltál-e valaha beteg?
- Persze, mint bárki más. - Súlyos beteg is?
- Előfordult. - Tudod, mi bajod volt?
Hogy az őskorban mi, azt meg nem mondom. Talán néhány tüdőgyulladás.
Az utóbbi pár száz évben átestem tífuszon, sárgalázon,
- himlőn. Túléltem a Fekete Halált. - A bubópestist?
- Ez szörnyű! - Szörnyűbb, mint ahogy tanítják.
És himlőn. Nem is vagy himlőhelyes!
- Nem hegesedem. - John, az kizárt!
Kérem, hogy vegyük komolyan John meséjét, és így vizsgáljuk meg!
Nem csak az a furcsa benne, hogy nem hegesedik.
John, beugranál a laborba, mielőtt lelépsz,
hogy biológus barátod bevizsgáljon kissé?
Nem bírom a laborokat. Nem akarnék 1.000 évre ott ragadni,
- hogy bagósok vizsgálgassanak. - Azt hiszed, hogy cserbenhagynálak?
- A falnak is füle van. - Az orvosi vizsgálat bizonyíthatná, amit állítasz.
- Nem akarom bizonyítani. - Előadod nekünk az évszázad sztoriját,
- és nem érdekel, hogy elhisszük-e? - Nem is várom, hogy elhiggyétek.
- Nem vagytok olyan őrültek, mint amilyennek engem hisztek. - Ámen!
- Mindig kedveltelek. - Köszönöm, drágám!
- De most már kevésbé. - Ezt te sem hiheted el!
Legyünk udvariasak azzal, akit ismerünk és a bizalmunkba fogadtunk, Edith!
Csak ülnek itt, s nem tudnak belekötni a történetbe.
- Kutyába sem veszik az egészet. - Ezt csinálod, John?
- Magadban röhögsz rajtunk? - Bárcsak ne így éreznétek!
Amit állítasz, az ellentmond a józan észnek.
A relativitás és a kvantummechanika is. A természet már csak ilyen.
De a te történeted nem illik a természet rendjébe.
De olyan keveset tudunk róla, Dan! Nagyon keveset.
Hányan ismertek öt olyan zsenit a területeteken, akivel nem értetek egyet,
- akit legszívesebben megfojtanátok? - Fojtsuk meg mindet!
Dan, már épp elég volt Harry hülye vicceiből is!
Kösz, Edith, tán 110 éves koromra eljutok a te szellemi színvonaladra.
Ahhoz az is kevés lenne, ha Johnnal egyidős lennél.
Ugyan, gyerekek, nyugi!
Hányszor találkozunk olyannal, aki azt állítja, hogy kőkorszaki szaki?
- Egyszer is elég... - Edith!
Egy ilyen okos srác rengeteget tanulhatott.
10 diplomám van, mindaz, ami nektek is, kivéve a tiédet, Will.
- Kezdem jelentéktelennek érezni magam. - De ez 170 évembe került.
A biológia-diplomát 1840-ben szereztem Oxfordban, szóval kissé elavult.
Akárcsak a többi, nem tartom a lépést az új dolgokkal.
Senki sem tarthatja. Még a saját szakterületén sem.
Ennyit a szuperbölcs, mindentudó halhatatlan mítoszáról.
Értelek már, John.
Mindegy, meddig él valaki, a korát nem előzheti meg.
Nem tudhat többet, mint legokosabb kortársai, ha az...
Tehát akkor tudtad meg, hogy a Föld kerek, amikor az kiderült.
Valamivel később. Lassan terjedtek a hírek a kommunikáció fejlődése előtt.
Ott voltak a társadalmi akadályok, az előítéletek, az egyház tiltakozása.
10 doktorátus, ez lenyűgöző, John! Tanítottad mindet?
Néhányat. Ti is ezt tettétek volna.
A 14.000 évnyi élet nem tett zsenivé. Csak volt időm.
Idő. Láthatatlan, nem hallható, nem mérhető a súlya,
laborban sem vizsgálható.
Annak szubjektív érzékelése, hogy mik vagyunk
az egy nanoszekundummal ez előtthöz képest,
és mivé válunk egy nanoszekundum múlva.
A hopi indiánok tájnak tekintik az időt, mely körbevesz minket,
amin... apránként haladunk át.
- Az órák mérik az időt. - Nem, az órák magukat mérik.
- Egy óra pontos mércéje egy másik óra. - De érdekes! Mi köze ennek Johnhoz?
Lehet, hogy ő az az ember, aki az általunk ismert időn kívül létezik.
Igen, nos... Manapság sokan felfegyverkezve kóricálnak.
Ha lelőnélek, John... halhatatlan vagy? Túlélnéd?
Sosem mondtam magam halhatatlannak, csak öregnek. Meghalnék.
Aztán töprenghetnél a dutyiban, mit lőttél le.
Nos, szabad?
- Inkább, mint hogy fegyvert használj! - Will, ez kissé durva volt!
Könyvek! Doktorátusok!
Igen, nőttél és változtál.
De mindig ott munkál az ösztön is!
Nem lenne kényelmesebb a kertben üldögélned?
Néha megteszem, Will. Felnézek a csillagokra, tűnődöm.
- Mit olvastak ki belőlük a primitívek? - Egy nagy rejtélyt.
Istenek lakoztak akkoriban odafent. Az őket ismerő sámánok mondták.
Ez a mai napig így van.
Kívántad valaha, hogy vége legyen?
- Nem. - 14.000 év!
Sérülések, betegségek, katasztrófák. Mindet túlélted.
Nagyon szerencsés vagy.
Szabad!
- John Oldman? - Igen.
- A Jótékonyságitól jöttünk a bútorokért. - Mindet vihetik.
Tessék, a karosszék! Elvonulok inni a sarokba.
Te... eladományozod? Mindet?
- Szerzek másikat. - Mindig ilyen kevés holmival utazol?
Csak így szabad.
Figyelj csak!
Rengeteget meséltél rendkívül hosszú életedről.
Mit gondolsz a halálról, John?
- Félsz tőle? - Ki ne félne?
- Hogyan tekintettek a primitívek a halálra? - Gyakorlatiasan.
Megálltunk, elestünk, úgy maradtunk, bűzleni kezdtünk, oszlásnak indultunk.
A sérüléseket megértettük, például ha valakinek a belei beterítették a talajt.
A fertőzések...
A fertőzések rejtélyesek voltak.
Az öregedés a legnagyobb rejtély.
Rájöttél, hogy más vagy.
Tovább tartott rájönni, hogy hogyan különbözöm,
és hogyan szintetizáljam a magamról alkotott képet a tapasztalattal.
Először azt hittem, a többiekkel van valami baj.
Megöregedtek, meghaltak. Az állatok is... De én nem.
Bocsáss meg, kedves! Egyszerűen élsz.
Voltak kastélyaim, de minek annyi minden, ha az ember úgyis továbbáll?
- Van pénzem. - Beszálltál 50 centtel az AT&T-be?
Ahogy öregszik az ember, a napok, hetek, hónapok egyre gyorsabban telnek.
Mit jelent neked egy nap, egy év, egy évszázad?
- Az élet és halál körforgása? - Örvénylést.
Találkozom valakikkel, megtanulom a nevüket, váltunk pár szót, meghalnak.
Mások hullámszerűen érkeznek, feltűnnek, eltűnnek.
- Szél keltette hullámok egy búzamezőn. - Még sosem fárasztott a dolog?
Néha unom. Az emberek újra és újra ugyanazokba a hülye hibákba esnek.
"Emberek"?
Ezek szerint az emberiségen kívül állónak tekinted magad.
Nem így értettem.
De persze... az vagyok.
Jól érzed magad a bőrödben, tudva, hogy életben maradsz,
míg minden ismerősöd - mindegyik, John - meghal?
Gyakran bánkódtam az elvesztésük miatt.
Éreztél már emiatt bűntudatot, olyasmit, ami a túlélőket gyötri?
Pszichológiai értelemben? Azt hiszem, igen.
De mit tehetek ellene?
Hát ez az!
- Elnézést, hölgyem! - Uraim, a kanapét megtartom.
- Kösz! Hölgyeim, Will? - Ó, én nem...
Szívpanaszaid vannak, ne vacakolj!
Ne váltsunk témát, Will? Elég a haldoklásból!
De Johnnak pont ezt az oldalát nem ismerjük, Harry!
Nagyon szeretném megismerni az érzéseit. Inkább faggassam az apjáról?
Azt hittem, mindig úgy kezded: "Meséljen az anyjáról!"
Igen, de az őskorban az apaközpontúság dominált.
Biztos emlékszel apádra.
Mintha emlékeznék valakire, tán egy bátyra, vagy talán nevelőapára.
Végül is nem számít. Én alig emlékszem a saját apámra.
Érzel olyan űrt az életedben, John,
amit szívesen betöltenél egy arccal, hanggal vagy képpel?
Ennyi idő után nem.
Kell lennie valakinek, sőt többeknek is, akiket nagyra értékeltél, szerettél.
Láttad, ahogy megöregednek és meghalnak: a barátot, a kollégát, a... feleséget.
Bizonyára voltak feleségeid és gyermekeid.
Elhagytam őket. Tovább kellett állnom.
Így lettél a történelem legnagyobb bigámistája.
Gondoltál arra valaha, hogy lehet, hogy te vagy az oka?
- Lehet. - Igen, Art említette,
hogy az őskorban néhányan attól tartottak, hogy ellopod az életüket.
Gondoltál rá, hogy talán te voltál? Lehet, hogy te!
Mindig keringtek legendák arról,
hogy egy nem teljesen emberi lény nem a vért, hanem az életerőt veszi el.
- Istenem, Will! - Talán öntudatlanul,
valami biológiai, vagy pszichikai mechanizmus által,
amiről sejtelmünk sincs. Nem állítom, hogy szándékosan tennél ilyet.
Azt sem állítom, hogy tudod, hogyan kell ezt megtenni... vagy mégis?
- Tisztességes lenne az ilyesmi? - Akkor hinnél nekem?
Csak azt analizálom, amit mondtál.
Nem érdekes, elhiszem-e, vagy sem.
Mi meghalunk, te élni fogsz.
- Eljössz a temetésemre, John? - Hé, Will!
Elveted a sulykot. Nem John akarta, hogy ilyen legyen.
És nem mi akartunk hallani róla.
De ha igaz is, van-e köztünk, aki nem irigykedik,
vagy érez csipetnyi gyűlöletet?
Magadról meséltél, John.
- El tudod képzelni, mit érzünk? - Nem gondoltam bele.
Míg te lehet, hogy nem halsz meg, addig mi egész biztosan meg fogunk.
Ennek biztos megvan az oka, nem? Talán járatos vagy ebben.
- Ennyi, Mr. Oldman, minden jót! - Köszönöm, maguknak is!
Vagy vámpír vagy, John?
Még ha öntudatlanul is.
Peckesen állsz a temetőben, amit segítettél megtölteni?
Ez több a soknál!
Unott, tán magányos vagy, mert szíved nem őrzi meg az értékeket.
Ez az, amit teszel?
Bűnös életet élsz?
Nos, akkor talán...
ideje meghalnod!
Várj már egy kicsit! Nem tudom, John mit tesz, de amit te csinálsz,
az baromira nem tetszik. Ide a fegyverrel, vagy eltöröm a karodat!
Hagyjuk ezt a fociedző-dumát, Dan!
Mi legyen, John? Lőjelek karon?
Talán megfigyelhetnénk, ahogy begyógyul.
Egy fejlövést? Annak pontosan mi lesz a következménye?
Dolgozatokat kell javítanom.
Akárhogy is utálom csinálni, ennél még az is jobb.
Folytassátok nélkülem!
Jézus Krisztus!
- Ez meg mi a franc volt? - Honnan van pisztolya?
Sarokba szorított, John. Tényleg ilyen marha okos vagy?
Ez nem vall Willre.
Mary tegnap hunyt el.
Ki?
A neje.
Hasnyálmirigy-rákja volt.
Will!
Nem tudtam Maryről.
Részvétem. Tudom, mekkora csapás ez neked.
Kérlek, nézzétek el a gyerekes viselkedést!
Will! Add ide!
- Mégis mi a fenét képzeltél, Art? - Ugyan, valamit tenni kellett!
- Egyet kell értenem. - Ő a barátunk.
- Bármi történjen is, ő a barátunk. - Biztos vagy benne?
Miért vagy ilyen ellenséges?
Mert eltűnt egy számomra kedves ember.
Kaphat valaki Alzheimer-kórt 35 évesen?
Talán megpróbálom észhez téríteni.
Talán túl szomorú vagyok a síráshoz.
Megbántottam azzal, amit magamról mondtam.
- Visszavágott érte. - Profi módon.
- És az életerő elrablása? - Mindig is kíváncsi voltam rá.
Nos... Valahogy agyon kell csapnunk ezt a délutánt, igaz?
Barkochba?
Nem is! John, van egy feladványom, találd ki, jó? Sandy, gyere ide!
Gyere csak, gyere! Oké, John, csak neked, jó? Mehet?
- Az első esküvőm? - Talált, süllyedt!
Nagyon jó! Az tuti, hogy legalább egyikünk a közvetlen utódod!
- Sosem küldtem karácsonyi lapot. - Karácsonyit? És szülinapit?
Tőlem sem akarta soha, hogy elfújjam a gyertyákat.
Évekig fújhattam volna...
Ja, legalább megpróbáltam.
Ha elmaradottnak bélyegeztek is, szeretnék még többet tudni.
- Én is. - Még!
Esküszöl, hogy ez nem egy hagymázas sci-fibe oltott átverés?
Kérdezzetek!
Felfogod, hogy ezzel magadra szabadítod a dilibogyós fehér köpenyeseket?
Gondolj bele egy olyan eszközbe, mely több ezer évnyi életet biztosít!
Hamarabb elfogyna az élettér.
Mehetnénk betelepíteni a Marsot, mert annyian lennénk.
Nekem tetszene... Vagy egy másik csillag bolygójára.
- Irigyellek. - Volt kis dínója?
- Ők jóval előttem éltek. - Legalább volt olyan is.
Kétségtelen, hogy részletek ezreivel tudnád alátámasztani a történetedet,
a magdalénektől Buddhán át a jelenig.
Tízezreivel is, és egyik sincs könyvbe foglalva.
- Kezd hűvös lenni. - Gyere ide mellém!
Ez felvet egy érdekes kérdést, John.
Vannak-e mások is, akiket ugyancsak elkerült az öregedés?
Valami szörnyű, ismeretlen biológiai létforma?
- Mindent tudni szeretnénk. - Honnan tudná?
Ő sem visel azonosító jelvényt "Subi-dubi-dú!" felirattal.
Volt valaki az 1600-as években, aki...
- Hol voltál Krisztus után 1292-ben? - És te hol voltál pont egy éve?
Tehát az 1600-as években találkoztam egy emberrel,
és volt egy olyan érzésem, hogy olyan, mint én, így elmondtam neki.
Aha! Azt mondtad, most mondod el először!
- Megfeledkeztem róla. - Sántít a meséd, John?
Kezdek szenilis lenni.
Mindegy, igent mondott, de másik időből és helyről származott.
Két napig beszélgettünk, nagyon meggyőző volt, de nem tudhattuk biztosan.
Megerősítettük egymás szavait, de nem lehettünk teljesen biztosak egymásban.
Magamban biztos voltam, de arra gondoltam: "És ha csak játszik velem?"
Ha olyan polihisztor, amilyenekről már beszélgettük.
Közölte, hogy hasonló fenntartásai vannak.
Na, ez érdekes! Ha akarnánk, akkor sem lehetnénk biztosak semmiben.
Azaz, ha hinnénk is neked, azt sem vehetnéd biztosra.
Úgy volt, hogy tartjuk a kapcsolatot, de nem tartottuk,
és 200 év múlva mintha láttam volna egy brüsszeli vasútállomáson.
- Eltűnt a tömegben. - Milyen kár!
Mármint, ha így történt.
Oké, még egy kérdés. Mit csinálsz szabadidődben?
Úgy 50 évente, mikor elegem lesz a hajszából,
leruccanok Új-Guineába egy primitív törzshöz,
ahol halhatatlan Istenként tisztelnek, és egy óriási szobrot mintáztak rólam.
Hatalmas buli, van róla egy rakás fotóm, de már elpakoltam, bocs!
Be is fejezem a mosdatlan ősemberekre tett trágár beszólásaimat.
Valójában a középkorig dívott a fürdés,
de akkor az egyház kijelentette, hogy Isten mocskát lemosni bűn,
így az emberek októbertől áprilisig le sem vették a fehérneműt.
Azt mondtad: "így jött ki a lépés." Ezt nem hiszem el.
Ha igazat mondasz, miért engedte meg Isten, hogy létezz?
Ez érdekes kérdést vet fel. Vallásos vagy, John?
Nem gyakorlok ismert vallást, nem.
- És valaha? - Régebben igen, mint a legtöbben.
- Vannak, akik sosem szabadulnak tőle. - Hiszel Istenben?
Mint Laplace mondta: "Nincs szükségem Isten létének feltételezésére."
- Ezzel együtt létezhet. - Mindenütt ott van, csak nem látjuk.
Ha csak ennyire lennék képes, elbujdosnék magam is.
És a teremtés...
- Pont ez az! Nem vagyok olyan biztos a teremtésben. - Akkor?
Talán csak minden összerendeződött, ahogy erőterek hatottak egymásra.
És mi az erőterek energiájának forrása? Nem kéne egy fő mozgatórugónak lennie?
Gondolkoztam erről is, és az ok-okozati összefüggésről, de szerintem nem.
- Marad a rejtély. - Ez nagyon régi kérdés,
amire eddig csak a vallás adott választ.
Ha hiszel, megvan a válasz is.
Találkoztál már vallástörténeti személyiséggel?
- Bibliai alakkal? - Mondhatni.
Kivel?
- Ezt inkább hagyjuk! - Dehogy hagyjuk, ugyan már!
- Új kérdést! - Ne már!
- Na, ki vele! - Jó Isten, te voltál az egyik!
Nem számítottam rá, hogy ide lyukadunk ki,
reménykedtem, hogy nem. Inkább hagyjuk abba!
Ne már! Te szerepelsz a vallástörténetben?
- Igen. - A Bibliában?
- Igen. - Ismerhetünk?
- Kit ne ismernénk a Bibliában? - Olyanra gondolok, aki fontos.
Azt hihetitek, ismeritek, de az javarészt mítosz.
Az egész Biblia csupa mítosz és allegória,
tán csak egy része alapul történelmi eseményeken.
- Részt vettél a történtekben? - Igen.
Mózes!
Mózes története az asszíriai Mízis mítoszából származik,
és vannak korábbi változatai is. Aztán jött a mindent elöntő özönvíz,
a bot, mely kígyóvá változott,
a vizek, melyek megnyíltak, hogy a hívek szabadokká válhassanak,
s még törvények is érkeztek kő- vagy fatáblákon.
- Az egyik apostol. - Ők nem igazán voltak apostolok.
Nem igazán tanítottak semmit.
Péter, a halász, valamivel többet tudott meg a halászatról.
Honnan tudod?
Mindent beborít a mítikum leple. És ez nem jó.
Az igazság sokkal, de sokkal egyszerűbb.
Az Új Testamentum 100, vagy kevesebb szóban: elmondjam?
- Ez nem érdekel. Hazavinnél, Harry? - Most nem, hallani akarom!
- Ülj le, Edith! Úgy viselkedsz, mint aki hisz neki. - Ez szentségtörés!
- Miért az? Még nem mondott semmit! - Az új Új Testamentum a szentségtörés.
Tucatnyi új Új Testamentum van,
a hébertől a görögig, a latintól Tynedale-éig,
egészen I. Jakabéig, mind revizionista, mindet "az igazság feltárásának" hívják.
Én a 100 szavas új Új Testamentumra gondolok.
Elmondom a tízparancsolatot 10 szóval: Ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne, ne!
"Ne!"
A parancsolatok csak ősi törvénykönyvek újabb változatai, például Hammurabié.
Úgy van! Nem ez az első ilyen, igaz?
Edith, én a Tórán nőttem fel, a nejem a Koránon,
az idősebb fiam ateista, az ifjabb szcientológus,
a lányom a hinduizmust tanulmányozza.
Azt hiszem, nincs jobb terep egy szent háborúra, mint a nappalim,
de mi azt mondjuk erre: "élni és élni hagyni".
Ülj már le!
- Melyik Biblia-változatot preferálod? - Természetesen I. Jakab királyét.
- Az a legmodernebb, remek tudósok fordítása. - A modern az jó.
Jól van, John, jöhet a rövid változat!
A fickó találkozik Buddhával, tetszik neki, amit hall, elgondolkozik rajta,
olyan 500 éven át, mígnem visszatér a Földközi-tenger térségébe,
és etruszk lesz. Átszivárog a római birodalomba,
de nem tetszik neki, hogy a birodalom hatalmas, gyilkos gépezetté vált.
A Közel-Keletre megy, gondolván: "Modern formában kéne átadni Buddha tanait."
Meg is kísérli.
Mit tehet egy szakadár Róma ellen? Róma nyert.
A többi történelem, vagy olyasmi, tündérmesék tömegével átszőve.
Tudtam. Azt állítja, Krisztus volt.
Ó, nem, Jézusra csak ráaggatták a címkét, hogy beteljesedjék a jóslat.
- A keresztre feszítés! - Blokkolta a fájdalmat,
ahogy azt Tibetben és Indiában elsajátította.
Azt is megtanulta, hogyan lassítsa le testfunkcióit az észlelhetetlenségig.
Azt hitték, meghalt, így követői levették a keresztről,
elhelyezték egy barlangban. Testfunkciói a begyakorlottak szerint álltak helyre.
Megkísérelt észrevétlenül távozni, de néhány híve őrt állt.
Megpróbálta megmagyarázni.
Azok eksztázisba estek.
Ekképp támadtam fel, és amilyen messzire csak tudtam, fölmentem Közép-Európába.
Ezt nem mondhatod komolyan, John! Istenem, miért teszed ezt?
- Mutasd a csuklód! - Nem hegesedem.
Amúgy kötelet használtak, de az egyházi művészet a szögeket s a vért preferálja.
A sok spekuláció Jézusról! Fekete volt, ázsiai,
aranyló szakállú, kék szemű árja, Vidal Sassoon-frizurával,
jótékony idegen lény, sőt, hogy nem is létezett!
Most meg ősember!
Krisztus alakja visszavezethető Krisnáig, sőt, Herkulesig.
- Herkulesig? - Aki egy szűztől, Alkménétől született.
Egy Isten az apja, Zeusz.
Az Egyszülött.
A Megváltó, görögül "szutír".
A jó pásztor, a béke hercege, szelíd hitet és isteni bölcsességet hozva.
Halála után csatlakozott apjához az Olümposzon,
ezer évvel a Getsemáne-kert előtt.
Hogy hasonlíthatod össze a pogány mitológiát a Szentírással?
Baromira hasonlít, én azt mondom.
Az első keresztény vezetők elvetették a héber kéziratokat,
és pogány forrásokból merítettek.
Fölfogjátok egyáltalán, hogy mennyire megsértitek az érzéseimet?
Ja, körülbelül annyira, amennyire Johnéit.
Ő maga sem hiszi el, amit mond!
- Szó szerint mindent elhiszel, ami a Bibliában áll, Edith? - Igen, azaz...
Tudom, hogy sok változáson ment keresztül,
de Isten egy ember által közvetítette üzenetét, hogy érthetőbb legyen.
- Elsőre nem volt érthető? - Nem vagyunk tökéletesek.
- El kellett érnie, hogy megértsük. - Elsőre nem sikerült neki, Edith?
Jézus filozófiai tanításai nem mások, mint héber beütésű buddhizmus.
Kedvesség, türelem, testvériség, szeretet.
Kíméletlen realizmussal ismeri be, hogy milyen a földi lét itt és most.
Az Isten országa, azaz a jóság, épp itt van, ahol lennie kell.
"Vagyok, akivé válok." Ez Buddhától származik.
És ezt tanítottam, de egy beszélő kígyó almát etetett egy hölggyel, s elbuktunk.
A Mennyet és Poklot kiárusító papok uralma kísértésre, s rémületre épült,
hogy megmentsék lelkeinket, amit el sem vesztettünk.
Remek passzot adtam, erre kirúgták a labdát stadionból.
Ez istenkáromlás. Szörnyű! És még ki más voltál?
Salamon, Elvis, Hasfelmetsző Jack?
Azt mondják, Buddha és Jézus kacagna vagy sírna,
- ha tudnák, miket tettek a nevükben. - S ha lenne Teremtő, ugyanígy érezne.
Látom az ünnepélyeket, szertartásokat, körmeneteket, térdhajtásokat,
jajveszékelést, zsolozsmázást, behódolást, süteményt és bort,
és arra gondolok, hogy nem így képzeltem el.
Ez mind csak vatikáni maszlag, semmi köze Istenhez!
Mint mondtad, John, a vallásokban minden ugyanaz,
a szentéletűségtől kezdve a bűnös élvezetek kiirtásáig.
Ebben Róma a legnagyobb.
A jósághoz vezető egyszerű ösvényhez természetfeletti térkép kell.
- "Természetfeletti". - Hülye egy szó, azaz...
Minden történés természeti, ha hiszünk benne, ha nem.
Például egy 14.000 éves ősember.
Autóztam egy darabig, aztán csak ücsörögtem.
- Szégyellem magam. És fázom. - Gyere be!
De még mindig nem hiszek neked. Segítségre van szükséged!
- Az mindenkire ráfér. - Igen, de egyesekre jobban.
Buddhától a keresztig: mindig is mítosznak tartottam mindkettőt,
de szeretnék többet megtudni.
Ledőlhetnék egy kicsit a kanapéra? Nem vagyok már mai gyerek.
Szóval... Te voltál Jézus.
Nos, valakinek lennie kellett, akárhogyan is.
Még semmi nem dőlt el. Mikor kezdtél hinni abban, hogy Jézus vagy?
Mikor kezdtél hinni abban, hogy pszichiáter vagy?
Amikor lediplomáztam a Harvard orvosi karán,
és befejeztem a gyakorló időszakomat, akkor. Néha álmodom is róla.
- E hiszemben cselekedtél? - Egy darabig privát praxisom volt,
aztán tanítottam. Semmi rendkívüli.
Aztán egy napon találkoztam egy ősemberrel, aki Jézusnak hitte magát.
- És ez rendkívüli? - Nagyon is!
A fejemet tenném rá, hogy olyan épelméjű, mint én,
de akkor miért ragaszkodik egy efféle történethez?
- Biztos megvan rá az oka. - Lehet, hogy csak képzelődtem?
- Elképzelhető? - Szerintem olyan épelméjű vagy, mint ő.
Ó, Istenem, én... Nem.
Tartottad-e helyesebbnek valaha az önimádatot,
semmint, hogy eretneknek higgyenek? Az lenne a nem semmi!
Volt, hogy a kereszténység számított eretnekségnek.
Más hitvallásokat színleltem.
És mi Jézus mondanivalója azon ittlévőknek, akik nehezen hisznek neki?
Higgyenek abban, amit tanítani próbált, a ferdítések nélkül.
A tanítások nem a vallásosságról szóltak,
az egy tévedés, amit a tanításokba kevertek.
Hamarosan itt az este.
Van még némi dolgom, és hosszú út vár rám.
- Segítek. - John, van konkrét úti célod?
Felejtsd el, meg sem kérdeztem.
Köszönöm.
Bármely elmebeteg képes kitalálni egy fantasztikus hátteret,
egy egész életet is, és őszintén hinni benne.
Aki azt képzeli magáról, hogy ő Napóleon, el is hiszi.
A valódi énje átengedi az irányítást a téveszmének, és aláveti magát.
- Ha John is ilyen, akkor súlyos beteg. - És ragyogóan felépítette.
- Mindenre van válasza. - Talán az apját utasítja el vele,
tán az egész múltját, és erre az agyszüleményre cseréli.
- Azt mondja, nem emlékszik az apjára. - Na és miért?
- De ön mondta, hogy épelméjű! - Igen?
Szerintetek ez a mi ősemberünk nem segített rá egy kicsit?
- Kábítószer? - Nem, nem, nem.
Sok kábszer-konzultánsi melóm volt, láttam embereket kábán, kiütve,
bármi van Johnnal, az nem ilyesmi. Kerestem, de semmi jele.
- Tényleg beszéltek az ősemberek? - A beszéd kb. 60.000 éve keletkezett.
A kőkorszak kultúrája bizonyítja a szóbeli érintkezés képességét.
Hagyd már abba!
- Tán egyszerűbb lenne, ha... - ...őrült lennél?
Nem.
Azért ez bámulatos, nem? Bátor dolog buddhizmust tanítani nyugaton.
Nem csoda, hogy elbukott. Nem álltunk rá készen.
- Úgy beszélsz, mintha hinnél neki. - Miért, lehetséges, nem?
Minden lehetséges. Két lehetőségünk van:
belezakkanhatunk az agyalásba és a logikával való küzdelembe,
vagy csak hátradőlünk és élvezzük.
Fogadhatom fenntartásokkal, mégsem kell állást foglalnom. Vagy szerintetek kell?
Sajnos az őskorban nem voltak hatóságok, így arról azt mond, amit akar.
- De léteznek Biblia-szakértők. - Ábrándozz csak!
Ja, akár Jézus elveszett évei. Nem is léteztek, míg John nem mondta el.
Nem hiszek az angyalokban, sem Betlehemben,
sem a keleti csillagban, de léteznek történetek Jézus gyermekkoráról.
A történelem utálja a fekete lyukakat. Jó szándékú rögtönzéssel tömik be a rést.
Akkoriban könnyedén meg lehetett hamisítani a múltat.
Néhány szó, hiszékenység, a többi csak idő kérdése.
Most meg úgy beszélsz, mint aki hisz neki!
Pár év kellett csak, s a Kennedy- merényletet is mítoszok vették körül.
Ott van az összeesküvés-elmélet, a maffia, a CIA.
- A titkok sora végtelen. - Egy megölt vezetőt egy hajszál választ el Istentől.
Senki nem fogja itt Kennedyt isteníteni, annál okosabbak vagyunk.
Azok? Azok.
Legalább beteljesítettél egy ezredéves jövendölést, John!
- Mi lenne az? - Újra itt vagy!
- Kedveled a tüzet, John. - Bárhol éltem, mindenütt volt kandalló.
Gyermekkoromban rögzülhetett.
Így nagyobb biztonságban érzem magam.
Odakint ragadozók ólálkodnak.
Valamit nem csomagoltam el. Gondoltam, szükség lehet rá.
A "Tavaszi áldozat" nem lett volna megfelelőbb?
Mi?
Itt van négy, teljesen összezavarodott tudós ember, barátom.
Nem tudjuk, mihez kezdjünk veled.
Tudtátok, hogy először Voltaire vetette fel,
hogy a világegyetem egy hatalmas robbanástól keletkezett?
Pál apostol egyetértett volna vele.
És Goethe vetette fel először, hogy a spirális ködökben
nagy mennyiségű csillag örvénylik. Most ezeket hívjuk galaxisnak.
Vicces, hogy az új tudományos elképzelések
hányszor származnak kísérletező művészeti elképzelésekből.
Szóval Beethoven másodállású fizikus volt?
Ideje java részét láb nélküli zongorája előtt, a padlón fekve töltötte,
körötte almamagok, s narancshéj.
Most pedig mi hallgatjuk a padlóról Beethovent.
A kör bezárul.
Volt egyáltalán...
vallási meggyőződésed, vagy elgondolkoztál ezen?
- A gondolkodás máshova vezet. - Hiszel?
- Sok mindenben hiszek. - Hiszel fajunk jövőjében?
Fajok alakulnak ki és tűnnek el: minden a környezettel való egyensúlytól függ.
- És pont azt tettük tönkre. - Van még idő... ha jól használjuk ki.
A kereszténység 2.000 éves világvallás.
Mennyi időn át imádták az egyiptomiak Íziszt, vagy a sumérok Istárt?
Indiában a szent tehenek újjászületett lelkek gyanánt szabadon kószálhatnak.
Ezer év múlva megsütik őket, és a lelkeik mókusokba vándorolnak.
Nem te voltál Jézus!
Ó, Edith!
- Ha esni fog... - Nem fog.
- Honnan tudod? - Nem érzem a szagát.
Volt ön... valaha... vajákos ember?
Néhányszor sámán. Felfedtem pár titkot, hogy jobbakat lehessen enni.
Szerinted a vallás a reménnyel és túléléssel való üzérkedés?
Az Ótestamentum félelmet és bűntudatot kínál.
Az Újszövetség jó etikai kódex,
amit nálam sokkal okosabb költők és filozófusok adtak a számba.
De a tanítást sosem gyakorolták.
Az egyházak tündérmesékre épülnek.
Na és a "Jézus" név? Kihúztad egy kalapból?
Johnnak hívom magam. Majdnem mindig ezt használom.
Ahogy terjedtek a feltámadásról szóló mesék, összekeverték a héber Johanannal,
ami azt jelenti: "Isten irgalmas".
A halhatatlanság isteni bizonyítékát látták földi tartózkodásomban.
Ebből lett az "Isten a megváltás", azaz héberül Józsua,
melynek fordításából kialakult a nevem, az újgörögben Jeszousz,
aztán a latinban Jeszusz, végül a középkori latinban a Jézus,
kész csoda volt végigélni.
Tehát nem állítottad, hogy Isten fia vagy?
Iskolának indult, templom lett a vége.
Azt mondtam, volt egy nálam nagyobb mesterem.
Sosem mondtam, hogy az apám volt. Azt akartam tanítani, amit megtanultam.
Sosem állítottam, hogy a zsidók királya vagyok, nem jártam a vízen,
nem támasztottam fel holtakat. Sosem beszéltem isteni dolgokról,
csak az emberi jóságról a Földön.
Nem jöttek keleti bölcsek, hogy a jászolban tegyenek tisztességet.
Csak gyógyítgattam a keleten megtanultak alapján.
Ez van.
A három bölcs mítosza Buddha születése táján keletkezett.
John, nekem most otthon kéne... puszilgatnom az asszonyt.
De mind itt vagyunk, rabul ejtett a történeted.
Reménykedünk valami...
fordulatban? Nem is tudom...
Szolgálsz még... valami meglepetéssel?
Most épp olyan, mint rég.
Nem te voltál Jézus!
- Idézz a hegyi beszédből! - Melyikből?
A Darbyból, I. Jakabéból, vagy az új amerikai fordításból?
- Mindet tudod? - Az eredetit senki sem tudja, én sem.
Egyszer tanítottam egy hegyen. Nem sokan várták ki a végét.
- De te... - A Bibliában azt kérdezi Jézus:
"Ti pedig kinek mondotok engem?"
Megadta nekik a választás lehetőségét.
Én is megadom nektek.
Te voltál?
Ha nemmel felelek is, biztosak lehettek benne?
Kapcsold ki! Leszel szíves?
Ez már több a soknál! Túl messzire mentél!
Mindenkit teljesen felzaklattál. Nem hiszem, hogy őrült vagy,
de amit mondasz, nem igaz.
Csak egy magyarázat lehetséges.
Ideje elismerned, hogy ez egy átverés!
Hazugság! Nem így van, John?
Ha nem fejezed be azonnal - már ha képes vagy rá -,
akkor meggyőződésem szerint jobb lesz odafigyelni rád.
Bevitethetlek megfigyelésre. Te is tudod!
Kérlek, sőt követelem, hogy mondd el az igazságot!
Mondd el végre!
Itt az ideje, John! Kérlek!
Végállomás, kiszállás!
- Hogy mi? - Csak mese volt.
Az egész csak mese volt.
Te jó Isten!
Még egy tündérmese?
Az egész? De hogyhogy? Az Isten szerelmére!
John, már azon tűnődtünk, megbolondultál-e, és az egész csak mese?
Honnan szedted ezt a sületlen ostobaságot?
- Végre kiderült, hogy nem vagyok őrült. - Bár az lennél!
- Ti adtátok az ötletet, mindnyájan. - Micsoda?
- Edith kiszúrta a hamis van Gogh-ot. - Mondhattad volna, hogy az!
Te jegyezted meg, hogy nem öregszem. Tőled könyvet kaptam az ősemberről.
Dan kiszúrta a metszőkövet, s így szólt: "Ha a kövek beszélni tudnának!"
- Tudtam! - Megjött az ötlet,
lerohantalak vele titeket, hogy lássam a reakciókat, de túl messzire mentem.
Túl messzire? Nézd, hogyan reagálok!
Te kérdezted, vallástörténeti személy vagyok-e, hogy vannak-e hozzám hasonlók,
hogy változtatom-e a személyazonosságaimat.
Kergetőztünk a májusfa körül, élveztük a rejtélyt, az elemzést.
Belementetek a játékomba, és én is a tiétekbe!
Öregem, mi aztán bedőltünk neked, igaz? Jól csináltad.
Ismered azokat a kínai dobozokat: egyik a másikban, abban is egy, abban is egy.
Úgy érzem magam, mintha az utolsó dobozban lennék, te szarházi rohadék!
- Hogy tehetted ezt velünk? - Aggódtam miattad!
Tudom, többször abba akartam hagyni,
de túl kíváncsi voltam arra, hogy meg tudtok-e cáfolni.
Ideális közönségem volt. Antropológus, archeológus, keresztény irodalmár...
Egy pszichológus!
Oké, ebből elegem van, húzok innen. Jössz? Menjünk!
Szóval, John, megírod a történetet?
- Ha igen, küldök nektek. - Az enyémmel ne fáradj, oké?
Te teljesen meg vagy hibbanva! Nem is ismerlek!
Jó volt újra látni, Dr. Oldman.
A neve szójáték, igaz? Oldman, "Öreg Ember"?
Ez is jól jött a meséjéhez?
Linda!
Viszlát!
Art legalább a felét eltalálta.
Melyik felét?
Nos, legalább nem kell sutba vágnom a biológiatudásom felét!
Melyik felét?
Az elképzelés csodálatos. Olyan mély, tele lehetőségekkel.
- Tán írhatnál róla egy cikket, doktor! - Lehet, hogy fogok.
A többit megbeszéljük a gumiszobában. Segítségre lenne szükséged, barátom!
- Egy frászt! - Szerintem jól csengett.
Hittek neked, mert hinniük kellett.
De annyit tudok rólad, hogy sosem használnád úgy ki az embereket,
s nem gázolnál úgy a szívükbe és elméjükbe,
mint ahogy most hiszik, hogy megtetted.
- Alapvető pszichológia? - Nem, alapvető női meglátás.
Hazudsz, mint a vízfolyás, kedves Frédi, de tudni akarom: mi az igazi neved?
Elhiszed, vagy sem, mindig is Johnnak hangzott.
- Miért engedtél Grubernek? - Épp elég volt, ami történt.
Le kellett állni. Nem hittem volna, hogy idáig fajul.
14.000 éves vagy. Tuti, hogy rengeteg nőd volt.
- Összeszámoljuk? - Akár.
Hazaviszem Edith-et. Sandy?
Még maradok.
Megbántad, amiket mondtál?
- Azt bánom, hogy mondtam. - Nos...
Jó keresztényként... Ó, John!
Szörnyű dolgot tettél, de olyan hálásak vagyunk, hogy jól vagy.
Még Art is, csak ő gyűlöli, ha nem ért valamit.
Szadista vagy John, de azért imádtam kergetőzni a májusfád körül.
Még ha csak ennyi jutott is. Sok szerencsét, a legjobbakat!
- Köszönöm. - Mehetünk?
- Később találkozunk! - Oké, jó éjt!
Nem is tudom, öregem...
Valahogy ez az egész... van benned valami, John.
Minél tovább töröm a fejem, annál kevésbé érzem magam a kínai dobozban.
Érzékelem... a teret.
Egyfajta kitárulását annak, amit történetesen valóságnak nevezünk,
melyben, mint mindenki mondogatja, minden megtörténhet.
- Igen... - Ne, ne, szót se többet!
Hazamegyek Star Treket nézni, hogy lássak valami értelmeset.
Sok szerencsét, öregem, bárhova is vetődsz!
Írj pár sort valamikor, hogy mi van veled!
Megteszem.
Szóval, John Oldman!
- Milyen tréfás neveid voltak még? - Volt egy csomó.
John Paley, azaz John Paleolitikum, John Savage...
Kész téboly volt úgy 60 éve, amikor a Harvardon tanítottam,
John Thomas Partee voltam.
- John T. Partee, bostoni teaparty. - Értem. - Ja, gondolom.
Várjunk csak, várjunk!
Boston?
60 éve? John Partee?
Nem tanítottál kémiát! Nem hiszek neked!
- Édesanyádat Nolának hívták. - Nem!
- De! - Nem! De... igen... Nolának.
Az édesanyám!
Ezt elutasítom!
Mi... mi a kutyám neve?
Megvolt már, mielőtt születtem.
- Woofie. - Vau-vau Woofie...
- "Gruber", újra férjhez ment? - Azt mondta, elhagytál minket.
Sajnálom, el kellett mennem, hisz tudod.
- Épp eleget hagytam hátra. - Fázom.
Fázós Willy didereg, nem állja a hideget.
- Várj, te szakállas voltál! - Ja, folyton rángattad, hogy igazi-e.
Will! Istenem!
Hívd a 911-et!
Gyerünk, Will! Will!
Tarts ki, cimbora!
Legyen elérhető, Dr. Oldman, ha bármi kérdésünk lenne.
A temetésre visszajövök.
Kisasszony!
Még nem élted át a gyermeked halálát.
Nem.
JEROME BIXBY: A MESSZIRŐL JÖTT EMBER MICHAEL BIXBY (1982-2007) EMLÉKÉRE
created by alvyfinger & dotfight p&c 2013 all rights deserved